Released on www.DanishBits.org
Afrika.
Världens största vildmark.
Enda platsen på jorden där naturen breder ut sig i fullt majestät.
Här finns så oändligt mycket mer än vi visste.
På den här platsen skär ekvatorn rakt igenom kontinenten.
Norrut ligger en vidsträckt öken som är lika stor som Nordamerika.
Västerut ligger en regnskog som är lika stor som Indien.
Och bakom mig ligger tusentals kilometer bördig savann.
Från Afrikas tak...
till dess djupaste djungler.
Isolerade platser och hittills okända historier.
Ingenstans överraskar djurlivet mer än här.
Det är enda platsen på jorden där djurvärldens giganter ännu vandrar.
Det här är Afrika!
Vår resa startar längst bort i sydväst-
- kontinentens äldsta och allra märkligaste hörn.
Här är den torra marken översållad av tusentals cirklar.
Vi vet inte hur de uppstått.
Giftiga växter, ätande insekter-
- och t.o.m. magnetism har varit på förslag-
-men samtliga har avfärdats.
Cirklarna rör sig inte och ändrar inte form.
De är oföränderliga, ungefär som landskapet runt omkring.
Det uråldriga, förbrända landskapet får nästan aldrig nån nederbörd-
- men det finns ändå vatten under ytan.
För att överleva här krävs stor uppfinningsrikedom.
Vinter. I gryningen kan temperaturen sjunka under nollstrecket.
Då är det alltså för kallt för den klykstjärtade drongons normala byte:
Insekter.
Men han har en plan. Drongon är Kalaharis största bluffmakare.
Och här har vi hans offer.
En grupp surikater, riktiga ökenspecialister.
Efter att ha värmt sig i morgonsolen börjar surikaterna leta frukost.
Nu kan drongons bluffmakeri dra i gång.
Men först måste han vinna sina offers förtroende.
Han får syn på en örn och ger ifrån sig ett varningsskri.
Och surikaterna ilar tacksamt i skydd.
Faran är över...
och nu litar de på honom.
Han ger ifrån sig ännu ett varningsskri.
Men den här gången är det falskt alarm.
Tack så mycket!
Surikaterna gick på det.
Det är inte klokt vad lätt det var. Han kör samma trick igen.
Men surikaterna är ju inte dumma. De går inte på det en gång till.
Han missar den saftiga skorpionen.
Men då varnar surikaternas egen vaktpost.
Det kan man inte strunta i. Vaktposterna ljuger aldrig!
Men vaktposten ser inget som hotar.
Gissa vem det var!
Det är förstås drongon.
Han har lärt sig att härma surikaternas varningsrop.
Och nu kan han avnjuta sin belöning.
Ett gäng surikater har blivit överlistade av en fågel.
Drongon luras bara under vintermånaderna.
Resten av året är hans varningsskrin faktiskt äkta.
I långa loppet tjänar både surikat- erna och drongon på arrangemanget.
Det är mycket tuffare för den-
- som ännu inte lärt sig alla överlevnadsknep.
Den unge leoparden är bara ett år och i ett kritiskt skede av livet.
Hans mor har kämpat för sina två ungar-
- men nu kan hon inte längre ta hand om dem.
Från och med nu måste han klara sig själv.
Kalahari betyder "landet av stor törst".
Det är ont om mat-
- och av alla Afrikas leoparder måste dessa kämpa hårdast.
Ett stort vårtsvin. Det vore kanske ett bra byte-
-men det är farligt.
När hans mor försökte döda ett vårtsvin, höll hon på att stryka med.
Han får syn på ett bättre byte.
En stenantilop. Såja.
Han anfaller bara på fyra meters avstånd-
-och fullständigt ljudlöst.
En schakal skäller till.
Men stenantilopen anar fortfarande ingenting.
Ju närmare han kommer, desto ljudlösare måste han vara.
Han har sabbat det.
Ett sånt strålande tillfälle får man inte ofta.
Hungrig och törstig drar han sig hemåt-
- och upptäcker ett byte som gömts uppe i ett träd-
-troligen av hans egen mor.
Och som den tonåring han är-
- drar han sig inte för att länsa skafferiet.
En fälla.
Det är inte hans dag i dag.
Vissa leoparder utvecklas till sanna livskonstnärer-
- men även för dem är det svårt att överleva här i Kalahari.
De här märkliga små fåglarna är strutsungar.
De är bara ett par dagar gamla.
Med tiden kommer de att bli fullfjädrade ökenvarelser.
Men deras första tid i Kalahari är full av faror.
Liksom leoparder och surikater klarar sig strutsar på vätskan i sin föda.
Men kycklingarna klarar sig högst en dag till utan vatten.
Men inget vatten i sikte.
Hur ska deras föräldrar kunna hitta nåt här ute?
Ungarna följer med sina föräldrar ut i den enformiga öknen.
Det framstår som rena självmordet.
Saltöknen i Etosha.
Här är vatten sällan nåt annat än en hägring.
Temperaturen har nu stigit till en bra bit över 40 grader.
Fadern skyddar sina kycklingar från middagssolen.
En annan hägring?
Nej. Strutsfamiljen är inte ensam här ute.
Mitt i all denna torra och spruckna lera-
-väller friskt vatten upp ur jorden-
-som ett sant mirakel.
Trots att strutsarna fört sina ungar till vatten kvarstår ett problem:
Trafik.
Tung trafik.
De små bräckliga fåglarna kan lätt bli nertrampade.
Vattnet är så gäckande nära.
Där bytesdjur samlas finns alltid rovdjur.
De gruffande lejonen har omedvetet gjort de små strutsarna en tjänst.
Nu är det tomt vid vattenhålet.
Ibland behöver man lite tur också.
Den första klunken vatten nånsin - och dessutom i grevens tid.
Deras far har gjort vad han skulle.
En spetsnoshörning, Kalaharis vresigaste invånare.
De vill vara i fred-
- och vill verkligen inte dela vattenhål med några lejon.
Som tur är för alla andra kommer de bara några gånger i veckan.
Kalahari är spetsnoshörningens sista starka fäste.
I skydd av mörkret, vid detta hemliga och väldigt speciella vattenhål-
- samlas de annars ensamlevande noshörningarna-
-för att umgås under stjärnorna.
Med hjälp av den senaste kameratekniken-
- kan vi för första gången avslöja noshörningarnas sanna natur.
Den unga honan verkar nervös.
Hon känner närvaron av andra noshörningar.
En hona kommer fram ur mörkret med sin unge.
De hälsar trevande på varandra.
De må vara hetlevrade på dagen, men nu är de varsamma och ömsinta.
Fler och fler noshörningar anländer.
Vi visste inte att noshörningar knyter an till varandra-
-på det här viset.
Den unga honan har fått en beundrare.
Men hon verkar inte särskilt trakterad.
Någonting är det som gör henne exalterad.
Eller någon.
Här kommer en rejäl hanne.
Nu är hon betydligt mer välkomnande.
Tänk att noshörningar kunde vara så flörtiga.
Den förste hannen kommer.
På nåt vis har ett par antilophorn fastnat på nosen på honom!
Det verkar som om hon gillar hans excentriska stil.
Han tar med henne till ett lugnt hörn.
Stil kanske han har, men han är inte så mycket att hänga i julgranen.
Det finns gränser för vad en flicka orkar med.
Enda sättet att bli av med honom är att låtsas sova.
Att få se så många noshörningar på samma plats är en överraskning.
Sån kraft har vattnet.
Kraften att samla fler noshörningar än nån annanstans på jorden.
Spitzkoppe.
En uråldrig vulkan som tornar upp sig på en två miljarder år gammal platå.
Landskapet har sett likadant ut längre än nån annan del av Afrika.
Djuren här har haft lång tid på sig att hitta metoder-
-att leta upp vatten.
Ute på de öppna vidderna kan man bara hoppas på en sällsynt regnskur.
Men när regnet väl faller får det enorm effekt.
Det kanske bara regnar några minuter-
- men det ger upphov till en explosion av liv.
Blodnäbbsvävare.
Det är världens mest talrika fågel.
Det finns över en miljard här i Kalahari.
Man vet inte hur, men fåglarna verkar känna var det ska regna-
- och kan på så vis genast dra fördel av explosionen av liv.
Nu har de bara fem veckor på sig att hitta föda-
- bygga bo och föda upp en kull ungar.
Men de är inte ensamma.
Regnen har dessutom gett upphov till en sann plåga.
Det här är så kallade kampsyrsor-
- enorma insekter med glupande aptit på kött.
Föräldrarna är borta och fågelungarna är hjälplösa.
De vuxna fåglarna är tillbaka.
Men syrsan kämpar emot.
Den sprutar sitt illasmakande blod i deras ögon.
Syrsan lever fortfarande-
- men stanken av dess blod lockar till sig de andra.
Nu blir den själv bytet.
Syrsorna förvandlas till kannibaler.
Alldeles för snart sinar överflödet som följt i regnets spår-
- och blodnäbbsvävarna drar vidare i jakt på nästa sällsynta regnskur.
Kalahari genomkorsas av sedan länge uttorkade floder.
Den törstiga jorden har sugit upp vattnet.
Men det är inte långt borta.
Långt under jordytan vilar en hemlighet.
En hemlighet som uppdagades först för 25 år sen.
Fuktig luft som stiger mot ytan har gett platsen dess namn:
Dragon's Breath Cave.
Schaktet är 60 meter djupt och slutar med...
vatten.
Här nere finns en grottsal stor nog att rymma tre jumbojetar-
-fylld med svalt grundvatten.
Det är världens största underjordiska sjö.
Det är fossilt vatten.
Det har funnits här nere i tusentals, kanske miljontals, år.
Vi vet inte hur djup sjön är.
Man har dykt till hundra meters djup men ännu inte sett skymten av botten.
Dragon's Breath ingår i ett vidsträckt grottsystem-
- som fortsätter under Kalahari i flera tusen kilometer.
Till och med i denna isolerade grotta finns det liv.
Mal av en sort som bara finns i just den här grottan.
Det är den mest sällsynta och isolerade fisken på jorden.
Livet här nere är lika krävande som livet i öknen ovanför.
Det finns ingen föda utöver det skräp som ibland ramlar ner på vattenytan.
Och de här malarna saknar ögon.
Deras enda sätt att orientera sig är med känseln.
En blind fisk som lever i evigt mörker-
- djupt under ett av de torraste områdena i Afrika.
Vilken grym ironi. Allt detta vatten långt där nere utom räckhåll.
Utmed Kalaharis västra gräns är det så torrt-
- att det borde vara omöjligt för nånting alls att överleva här.
Namiböknen.
Två miljoner kvadratkilometer sand som skulpterats av vinden.
Det här är världens äldsta öken.
Dimman som rullar in från Atlanten ger en viss lättnad.
Det bildas lite viktig kondens.
Precis tillräckligt för att upprätthålla livet.
En vägstekel är på jakt bland sanddynerna.
Hon letar inte efter nåt att dricka-
- utan efter en fuktig plats åt sina ägg.
Hur ska hon lyckas med det?
Ingången till en håla. Det kan vara värt att undersöka.
Hon kanske inte är så stor, men hon kan gräva undan enorma mängder sand.
Spindeln tjänar ett kusligt syfte.
Det är så torrt här att enda fuktiga stället för hennes ägg-
-är inuti en annan levande varelse.
Först måste hon förlama offret.
Men då spelar spindeln ut sitt trumfkort!
Den här jättekrabbspindeln kan rulla tillräckligt snabbt-
-för att hinna undan sitt hemska öde.
Vägstekelns näst intill omöjliga sökande fortsätter.
Om det är svårt för en pytteliten stekel att överleva i Namiböknen-
- hur är det då möjligt för ett stort djur?
En ökengiraff.
Det är svårt att förstå hur ett så stort djur kan överleva här.
Den här gamle hannen klarar sig inte länge till.
Marken må vara kruttorr-
- men det finns tecken på att det har funnits vatten här.
Hoanibfloden, en av Namibias floder.
En flod av sand.
Träden längs de här sandfloderna-
- borrar rötterna 30 meter ner i marken-
- för att komma åt vattnet som finns djupt under flodbädden.
De här träden är giraffens räddning.
Även om han måste sträcka på sig för att kunna ta en tugga.
Han behöver ändå en halv meter lång tunga-
- för att nå de blad som han så väl behöver.
Det här har varit hans revir i över tio år.
Det förstklassiga området lockar till sig honor.
Han väntar självsäkert på henne.
Men de har fått sällskap. En ung hanne.
Den gamle tjuren accepterar inga rivaler.
De buffar lite på varandra för att mäta sina krafter.
Den unge rivalen tror sig ha en chans.
För det mesta avgörs striden snabbt-
- men nu är det mycket som står på spel.
En förlust innebär exil i öknen.
Ingen av dem vill ge sig.
Striden blir allt hetsigare och de byter taktik.
Den unge hannen siktar på bakdelen.
Den gamle tjuren angriper rivalens ben.
Den gamle tjuren går ner för räkning.
Betyder det här slutet för hans välde?
Han vet att ett nytt slag är på väg.
Men den gamle tjuren duckar.
Och får in ett slag mot rivalens buk.
Nere för räkning.
Den gamle tjuren har segrat.
Men bara nätt och jämnt.
Sandfloden förblir hans revir.
Men floden är på väg att förvandlas.
Under den klarblå himlen rinner en ström av vatten längs Hoanibfloden.
Det beror på nederbörd som har fallit flera hundra kilometer bort.
Vattnet kanske bara rinner i några timmar.
Men det mirakulösa flödet är en livlina-
- för träden och girafferna utmed Hoanibfloden.
Det är det som gör det till en plats att kämpa för.
Fossilt vatten, hemliga vattenhål, ökendimma-
-och kortlivade flöden som detta-
- förser naturen här med tillräckligt mycket vatten, hur tufft det än är.
Sinnrikare sätt att överleva finns knappt-
- än dem man hittar här, i Afrikas äldsta hörn.
Ripped and synced by DBRETAiL